Vet du vad, jag fick just en idé.
Jag tar in på ett hotell och vilar, medan du träffar dina föräldrar.
Det är lika bra att få det överstökat.
Vi får säkert ändå inte tag i dem förrän middan.
Du kanske har missbedömt dem, du borde ringt innan vi kom.
Du kanske får ditt livs chock!
Tror du inte jag känner min mamma och pappa efter 23 år?
–Jag hoppas det... –Det är inga problem.
Vi är strax tillbaka. Sen ska vi till Claremont Drive.
Mamma kanske är på kontoret.
–Joey! –Hej, Hilary!
Vilken överraskning! Jag kommer strax.
–Konstig. –En av Hilarys favoriter.
Det är en mobilskulptur.
Titta här.
Är det inte nåt...?
–Vad gör du här? –Söker mamma.
Mrs St. George – får jag presentera dr Prentice.
–Trevligt att träffa er. –Instämmer.
Christina äter lunch med mr Cazelet.
Hälsa bara att jag har kommit hem.
Är det nåt som har hänt, är nåt på tok?
Nåt har hänt, men det är som det ska.
–Hur var det på Hawaii? –Det var helt otroligt.
–Bor ni i San Francisco, dr Prentice? –Jag är bara på genomresa.
Det var trevligt att råkas.
Hilary sköter galleriet nu – men mamma har alla idéer.
Hon har hängt original på hotellrum. Då hinner folk fästa sig vid dem.
Hotellet får gratis utsmyckning, gästerna får se bra konst–
–konstnären säljer och mamma får provision. – Sväng höger nästa gång!
–Är inte det smart? –Det är verkligen smart...
–Vad blir det? –10,50 dollar.
Vi säger väl tolv dollar.
Kom, så får du träffa Tillie!
Det här är dr Prentice. – Och det här är Matilda Banks.
Jag har hört så mycket om er!
Varför kommer du hem så plötsligt? Vet dina föräldrar nåt?
Jag var på galleriet. Jag har saknat dig!
Du svarade inte på frågan. Ska väskorna upp?
–Inte mina två. –Det är av personliga skäl.
–Har du ätit lunch? –Gör några smörgåsar och kaffe.
Vi tar det på terrassen.
Gillar du det?
–Det är väldigt fint. –Följ med ut på terrassen!
Hör du...vem är det där?
Dorothy. Visst är hon snygg? Hon hjälper Tillie.
–Vilka dagar? –Bry dig inte om det.
–Jag borde ringa mina föräldrar. –Ta telefonen på kontoret.
–Ska du presentera mig? –Inte på telefon. Jag skriver hellre.
Det måste ju ske innan jag reser till Genève!
Eller ska vi hemlighålla vårt bröllop?
Varför tänkte jag inte på det!
Jag stänger, ifall Dorothy går förbi.
Kan jag få Los Angeles, Axminster 24699.
Jag har rätt att tycka vad jag vill!
Jag gillar inte när folk av min ras förhäver sig!
Vill jag höra din åsikt säger jag till!
Å, Tillie... Jag menade det inte.
Men du kan inte heller mena vad du säger!
Jag hade verkligen inte väntat mig det av dig!
Du vet att jag älskar dig – och du är lika svart som han!
Hur kan det vara rätt att älska dig och fel att älska honom?
–Vad blir det till middag ikväll? –Sellerisoppa, fransyska...
Snälla Tillie! Sköldpaddssoppa och oxfilé.
Och en av dina goda pajer.
Mamma!
Joey – älskling!
Vad i... Joey!
–Hur är det, är nåt på tok? –Det är inget som är på tok!
Jag ringde för att berätta för Hilary att Cazelet sagt ja.
Hilary var så mystisk, hon sa att du hade en överraskning.
Är det nån här?
Jag är så lycklig! Jag håller på att...
...spricka. Jag ser det. Jag är glad för din skull.
–Känner jag honom? –Vi träffades för tio dar sen!
–Du kan inte tro vad som har hänt! –Det kanske jag kan.
Om du samlar dig och berättar.
–Det kan hända mycket på... –Han är så underbar!
Jag har aldrig träffat nån som han. Jag blev kär på tjugo minuter!
Ja, det gick snabbt...!
Jag hade velat hälsa på er, pappa, men jag måste tillbaka till jobbet.
Jag förstår inte varför du inte kunde kommit en enda dag!
Faktum är att jag har träffat en flicka...
Varför sa du inte det? – Mary, han har träffat en flicka!
–Bor hon i San Francisco? –Ja, jag är hemma hos henne nu.
Han säger att han är hos henne! – Träffades ni på Hawaii?
Ja, och jag ville träffa hennes föräldrar.
–Det låter som det är allvar. –Ja, det är allvar.
–Vilken överraskning! –Det är det på många sätt.
–Mamma undrar om hon är söt. –Ja, det är hon.
Hon undrar hur gammal hon är. – Vad spelar det för roll?!
Hon är bara 23 år.
Du är 37, det är perfekt – kvinnor åldras snabbare än män!
–Tänker du gifta dig med henne? –Vi har pratat om det, men...
Det är ett par problem, förstår du...
Jag skriver till er om dem på planet till New York.
Han är så lugn och säker på allt.
Han har inga spänningar inom sig.
Han vet vad han tror på och varför, och vad han vill i livet.
Det är en sak jag måste berätta.
Han var gift tidigare och fick en son. Det var så tragiskt...
Både hans fru och hans son dog i en tågolycka för åtta år sen.
Och John...
Jag har ju inte sagt vad han heter!
Han heter John Wade Prentice.
–Är det inte ett underbart namn? –John Wade...
Jag kommer att heta Joanna Prentice.
Men, mamma...
Det är en sak till jag måste säga, som John har varit bekymrad över.
Han har trott att ni skulle reagera negativt på...
Det var på tiden, jag undrade var du höll hus!
Mamma... Det här är John.
Dok...dok...doktor Prentice...
–Så roligt att träffa er. –Nöjet är på min sida.
–Joanna har väl avslöjat allt. –Hon har...
...berättat en hel del, fast väldigt snabbt.
Hon har inte lärt sig än att se när jag rodnar. – Där har vi ett problem.
Jag är läkare, så ta inte illa upp om jag ber er sätta er. Innan ni faller.
Han tror du ska svimma för att han är neger.
Nåja...jag tror inte jag kommer att svimma.
Men jag sätter mig ändå.
Kan vi inte sätta oss, allihop?
Jag...
Det är väl i sin ordning om jag säger "snälla nån"?
Snälla nån...
Gör det nåt att hon säger "snälla nån"?
–Berättade du om mig? Vad sa de? –Att det verkade vara allvar.
De undrade om du var söt. De sa att det var en överraskning.
Vad sa de om att jag inte var färgad?
Jag ville inte säga det på telefon. Det blir nog en chock för många.
Jag förstår vad ni menar...
Tillie har gjort smörgåsar. Vi går ut.
–Kom, dr Prentice. –Jag kan förklara!
John skulle föreläsa på universitetet och vi träffades på en fest där.
Efteråt tog vi en biltur. Sen dess har vi varit tillsammans varje dag!
John skulle flugit till Los Angeles i lördags–
–för att träffa sina föräldrar. De bor där.
Tack, Tillie.
Smaka på en sån här.
–Vill du ha kaffe? –Nej, tack.
–Vet pappa att du kommit? –Nej, jag hade tänkt ringa honom.
Han ska spela golf med fader Ryan.
Då får han också träffa John!
John ska flyga till New York ikväll.
Och i morgon flyger han till Genève på tre månader.
Jag tänker flyga dit nästa vecka, så vi kan gifta oss.
–Det är hela situationen. –I ett nötskal.
Fast han tror att det blir besvärligt på grund av att han är neger.
Jag har sagt att det inte spelar nån roll för dig och pappa.
Men han tror mig inte! Det är därför vi är här.
Och det är därför han iakttar dig så noga fast han inte låtsas om det.
Hon har fullkomligt rätt. Jag sa att hon inte skulle överrumpla er, men...
Säg till din far att jag är en bekant från Hawaii.
–Då hinner han vänja sig. –Vi måste ju ändå berätta det!
Bäst ni bestämmer er, för jag tror jag hörde hans bil.
Mr Matt? Nu har helvetet brutit lös!
–Är det avfallskvarnen igen? –Jag tvår mina händer!
–Var är Christina? –På terrassen med Joey.
–Och en "doktor" Prentice! –Doktor? Varför...
Vad har hänt? – Joey!
–Nu kommer han. –Pappa! Hur är det?
–Tillie sa att det var en doktor här. –Ja, dr John Wade Prentice.
–Det här är min pappa. –God dag.
–Är nåt på tok? –Jag kom bara hem tidigare.
Dr Prentice och jag träffades på Hawaii.
Jaså! Sätt dig.
–Tillie sa att... –Hon är så konstig idag.
–Vill du ha en kopp kaffe? –Nej, jag ska spela golf.
–Hur är det med dig, fryser du? –Nej, älskling. Jag...
Doktorn – har ni er praktik i San Francisco? Sätt er.
Nej, jag är bara här idag.
Var har ni er praktik – på Hawaii?
Jag har inte etablerat mig nånstans. Jag har arbetat i Afrika i några år.
–Det låter intressant! –Allt hos dr Prentice är intressant.
Det tror jag säkert. Nu måste jag gå.
–Kan du inte stanna och prata? –Jag vill inte bli försenad.
–Ses vi senare, doktorn? –Ni kommer att ses.
–Dr Prentice ska äta middag här. –Då kan ni berätta om Afrika.
Det finns mycket att berätta. – Eller hur, mamma?
Då ses vi senare!
–Vad fan är det som pågår? –Det här är också dumt.
–Jag sa ju det. –Vad då?
–Om inte du förklarar det här... –Jag kan förklara.
–Kan ni? Låt höra, då. –Det är mitt fel.
Vi har ett litet problem här.
Joanna och jag träffades inte bara på Hawaii. Vi umgicks mycket.
Hela tiden sen vi träffats.
Och...så har vi det här problemet.
Jag blev kär i er dotter.
Och, hur otroligt det än kan tyckas – hon blev kär i mig.
Och vi flög hit för att höra–
–om ni hade nåt att invända mot att vi gifte oss.
Joanna sa det genast till sin mor, och jag trodde dumt nog–
–att det kunde finnas nåt sätt att berätta det lite varsamt.
–Du gör John och mig nervösa! –Gör jag?
Jag vill inte göra nån nervös. Är du nervös, Chris?
Sätt er, innan jag blir nervös.
Är det nån som vill ha en kopp kaffe?
Vad sa hon när Joanna berättade det, hade hon några invändningar?
–Inte hittills. Vi har inte hunnit. –"Invändningar?"
Jag vet att det kommer plötsligt.
Och jag trodde inte att jag skulle bli kär i en neger, men det blev jag.
Jag skulle inte släppa honom om du så var guvernör i Alabama.
Jag menar, om mamma var det.
Tala om för John vad du tycker, så kan du åka och spela golf sen.
Vad förväntar du dig att jag säger?
Jag måste få tänka över det här. Han har rätt i att ni har ett problem.
Ska jag uttala mig måste jag få tänka över det. Låter det vettigt?
Det är vettigt, men inte praktiskt.
Du förstår, Matt – vi har ett speciellt problem...
Jag flyger till New York ikväll och sen vidare till Schweiz.
Vad Joey vill göra–
–är att flyga till Genève så de kan gifta sig inom ett par veckor.
–Varför är det så bråttom?! –Vi vill ju gifta oss.
Om inte nån har några invändningar – varför ska vi försitta nån tid?
Menar du att ni vill ha besked idag om vad mamma och jag tycker?
Vi vill att ni lämnar klart besked om att ni inte har några invändningar–
–och att vi har er välsignelse att gifta oss.
–Tänker du spela golf eller ej? –Nej.
Jag ställer in det. – Ursäkta mig.
–Det var pappa. Gillar du honom? –Jag vet inte. Gillar han mig?
När han tar på sig sitt pokerface vet ingen vad han tycker. Utom mamma.
Han gillar nog ingen av oss efter det här! Servera John mer kaffe.
Hon är vacker. Hon är till och med snyggare än du.
Edie? Det är två saker – och båda är brådskande.
Jag kan inte spela med fader Ryan.
Säg att det är ett problem hemma.
Ring sen biblioteket och kolla om de har nåt på en John Wade Prentice.
Han är läkare, ungefär 35 år...
Han är färgad.
Hittar de inget, så ring läkarförbundet.
Se vad du kan få fram.
–Det är väl inte nödvändigt. –Det kan inte skada.
Han föreläste ju vid universitetet på Hawaii!
Har det nånsin fallit dig in att det här skulle kunna hända?
–Nej. –Det har aldrig fallit mig in heller.
–Vad tycker du? –Jag vet inte.
Först blev jag skakad, och är det än.
Men de menar allvar. De vet vad de gör.
De menar vad de säger – men de vet inte vad de gör!
–Jag stör väl inte? –Naturligtvis inte, John. Kom in.
–Jag vill ha ett ord med er båda. –Visst, doktorn. Kom in!
Det är en sak ni bör veta. Jag har fattat ett beslut.
Joanna vet inget om det.
Vad är det?
Joanna anser att hon har bundit upp sig.
Men vi har inte förbundit oss till nåt. Hittills är inget avgjort.
Joanna sa ju att ni tänker gifta er vad vi än tycker om det.
Så är det inte.
Om inte ni samtycker, utan reserva– tioner, blir det inget giftermål.
Varför, John – varför har du bestämt dig för det?
Mrs Drayton – det här gick så fort att jag är lika överrumplad som ni.
Jag ansåg att det här var otänkbart.
Men då hade jag inte träffat Joanna.
Hon är inte alls lik nån jag nånsin känt.
Hon inte bara struntar i min hudfärg.
Hon anser att det inte är nån skillnad på oss!
Men det hände vid en tidpunkt när jag redan har problem så det räcker.
Jag vill inte gifta mig om jag får vissa speciella problem.
Förutom de vi uppenbarligen får.
Vad menar ni med "speciella problem"?
Er inställning, mr Drayton.
Och er, mrs Drayton.
Joanna står er båda mycket nära.
Om er relation skulle skadas skulle det göra henne alltför illa.
Jag skulle inte kunna hantera en sån situation
Jag vill inte ens försöka.
Jag är glad att ni sa det här.
Förstå mig rätt. Jag älskar er dotter.
Jag skulle göra allt för att hon ska fortsätta vara lycklig.
Men utan ert samtycke är det ingen mening med vår relation.
Därför ber jag om klarast möjliga besked–
–om vad er inställning kommer att vara.
Jag förstår fullständigt. Det är nästan som ett ultimatum.
Inte riktigt, mr Drayton.
Allt ni behöver säga är "adjö".
Så ligger det till. Tack för att jag fick möjlighet att yttra mig.
Nå? Tycker du fortfarande att du behöver kolla upp honom?
Han har rätt angående Joey också.
Och tack gode Gud att han har rätt.
Hon är precis sån som vi uppfostrade henne till att bli!
Vi svarade på hennes frågor, vi lärde henne att det var fel–
–att tro att vita på nåt sätt är överlägsna svarta.
Eller bruna eller röda eller gula... Folk som tyckte så hade fel.
De var ibland hatiska, vanligtvis dumma – men de hade alltid fel.
Det var så vi sa. Och när vi sa det–
–tillade vi inte: "Men bli aldrig kär i en färgad man."
–Det är Edie. Ska jag dra allt? –Ja, vad är det?
Han är betydelsefull.
Född i Los Angeles 1930, gick ut John Hopkins –54 med högsta betyg.
Föreläste vid Yale –55, föreläste tre år om tropikmedicin i London.
Tre år som projektledare vid WHO.
Har skrivit två kursböcker och har många utmärkelser.
Gift med Elizabeth Bowers och har en son.
Å...båda dog i tågolycka 1959.
–Det finns mer. –Det räcker. Tack, Edie.
–Varför ligger det pengar här? –Han ringde sina föräldrar.
Han snyltar väl inte på andras telefonräkningar...
Jag förstår varför han inte pratar om sig själv. Vem skulle tro honom?
–Ursäkta? –"Älskar, älskar ej..."
–Är de inte precis så som jag sa? –De är mycket speciella.
Ska jag berätta en sak? Jag har varit nervös hela veckan.
–Det tror jag inte på! –Bara inför deras första reaktion.
Jag trodde att det var möjligt att de skulle göra mig besviken.
Du är en riktig lurendrejare!
Hon har alltid varit glad av sig.
Hon skrattade högt före sex månaders ålder.
Hon var glad som baby, glad som flicka. Glad under hela sin skolgång.
Men...jag tror inte jag nånsin har sett henne så glad som nu.
Och jag måste vara glad för hennes skull, Matt.
Och det är jag.
Jag känner mig glad, för hennes skull.
Och stolt över att vi hjälpt till. Vad som än händer nu–
–är jag glad att Joey är den hon är.
Hur är läget? Vankas det biff?
Där är hon ju! Hur är läget?
–Får jag åka med dig till stan? –Det vet du.
–Jag hoppas köttet är bättre än sist. –Se inte på mig, jag kör bara ut det.
Jag skulle påminna dig att öppna vinet.
Mänskliga rättigheter är en sak. Det här är nåt annat.
Jag gick ut på terrassen... Jag glömmer aldrig hur vackert det var!
Jag såg honom inte, för jag tittade på utsikten. Men han stod där.
Plötsligt rörde han sig – och jag hoppade till!
Han bara stod där och liksom...
–Du bränner blusen. –Han bara log.
"Hej", sa jag. "Vem är du?"
Jag tror han tyckte att jag var...tilldragande.
Till slut sa han: "Tror du verkligen att det spelar nån roll?"
–Det är inte klokt, men tjugo... –Jag gör det.
Tjugo minuter senare var jag kär.
Mamma – hur lång tid tog det för dig att bli kär i pappa?
Absolut inte tjugo minuter!
Är det verkligen sant? Å, mamma...!
Jag undrar en sak. Hur långt har det gått mellan... Nej, jag ska inte.
Menar du om vi har legat med varandra?
Du får gärna fråga. Det har vi inte.
Han ville inte. Han tvivlade nog inte på mina känslor, men han ville inte.
Nu bränner du blusen. Han är så orolig för att jag ska bli sårad.
De pratar fortfarande. Borde de inte ha sagt allt nu?
Menar ni att de inte har mer rytmkänsla?
–Just det. –Men det märks ju.
Man ser ofta ungdomar dansa i TV. Och de färgade är duktigare.
Det finns en förklaring. Det är vårt sätt att dansa och vår musik.
Jag menar – ni kan dansa Watusi, men vi är Watusi.
En gång sa min sportredaktör att negrer inte kunde lära sig baseboll.
Nu skulle Willie Mays kunna bli borgmästare.
Jag skulle inte ens bli vald till hundfångare.
Ni vill säkert inte bli hundfångare mer än han vill bli borgmästare.
Nej, jag antar att det är sant.
Vi har pratat om en hel del saker, men en sak har vi inte pratat om.
Har ni tänkt på vilka problem era barn kommer att få?
Det kommer de att få. Men utan barn är det inget äktenskap.
Är det så Joey ser det?
Hon tror att alla våra barn kommer att bli presidenter...
...och dom kommer alla ha färgstarka administrationer.
Det var ni som gjorde henne. Jag träffade henne bara på Hawaii.
Men hur ser ni på det problemet?
Er dotter är lite väl optimistisk.
Det räcker att satsa på minister.
Tycker du jag är feg om jag säger–
–att hur säkra ni än är så är jag lite rädd?
Nej, det gör jag inte. Men man vet aldrig, samhället förändras.
Det förändras mest av allt hemma hos mig. Säg mig...
Tycker du inte kravet på ett snabbt beslut är lite ojuste?
På sätt och vis tycker jag det.
Men det var inte jag som ville handla så snabbt.
Er dotter sa: "Det är inga problem."
"Pappa är liberal och har kämpat hela sitt liv mot rasdiskriminering."
"Mina föräldrar tar emot dig med öppna armar!"
Och jag sa: "Dem vill jag verkligen träffa."
John – telefon från Los Angeles!
Ta det på kontoret.
–Hallå? –Dr Prentice?
–Är det du, lille John? –Hej, pappa. Har dr Graves ringt?
Nej. Jag fick just en idé.
Vad säger du ifall vi flyger upp dit ikväll? Vi kan vara där halv sju.
–Jag ville bjuda ut dig och flickan. –Säg till dem att komma hit.
–Nej, jag ska äta middag hos henne. –Bjud hit dem!
–Är det den unga damen? –Ja. – Du har inte frågat din mor.
Mr Prentice...kan inte ni och mrs Prentice äta middag här?
–Lägg dig inte i! –Vem talar jag med?
Hon verkar i alla fall vilja träffa oss.
–Då ses vi halv sju. –Nej, nej...
Mamma säger att hon är nöjd. – Det vet han väl!
–Då ses vi sen. Hej då. –Pappa...
Vad är det?
Mamma! Johns pappa och mamma kommer hit på middag!
–Så bra. –Vi möter deras plan halv sju.
Du talar om det för Tillie.
Joanna, jag sa ju att mina föräldrar...
–De tror att du är färgad. –Varför sa du inget?
Skulle de inte vilja komma då?
Ring upp och säg det. Halv sju får de ändå veta det.
Om jag möter dem själv hinner jag förklara...
–Jag måste förklara! –Varför dramatiserar du allt?
Vi ska träffa Pete och Judith halv sex. Vi hinner precis till planet.
Hon är min bästa vän. Så de måste få träffa dig!
–Berättade han om sin medicinska plan? –Nej. Varför?
Jag har aldrig hört på maken.
De kör iväg en hel medicinhögskola till nåt afrikanskt land–
–väljer ut de intelligentaste ungdomarna och utbildar dem.
Och de blir specialister. Var och en lär sig en enda, enkel sak.
Till exempel att sy sår eller förlösa mödrar.
De skulle åka till ställen där de aldrig ens sett en läkare.
Utbildar de tusen ungdomar räddar de livet på flera miljoner personer.
Han verkar ha gjort intryck på dig.
Jag frågade hur han hunnit gå så långt redan.
Han sa att han fått alla fördelar.
För folk ville inte att han skulle tro att de var fördomsfulla!
–Jag hittar inte några fel hos honom. –Försöker du göra det?
Naturligtvis inte! Hans far är brevbärare. Fast pensionerad nu.
Hur kunde en färgad brevbärare få en son med såna egenskaper?
Det får du veta ikväll.
Gissa vilka som kommer på middag.
Menar du...hans föräldrar?!
–Stopp ett tag. Vems idé var det? –Joey bjöd hit dem.
Hon vill sätta press på oss.
De skulle inte gifta sig om vi inte samtyckte. Med en dags betänketid!
Nu ska vi sitta och vara trevliga mot folk vi inte känner. Vad är det här?!
Se inte på dem! Det är babykorten. Det där var på Klosters i fjol.
Jag öppnar!
Fader Ryan!
God dag på dig. Vad gör du här? Du ska vara på Hawaii!
Och vad är det för problem som hindrar din far att spela golf?
Det här är dr John Prentice.
Vi träffades på Hawaii och ska gifta oss.
Jag antar att du menar med varandra.
–Då är det ju ni som är problemet! –Ja, jag är rädd för det.
–Varför sa inte dina föräldrar nåt? –De visste inget. Vi flög hit idag.
Ursäkta, jag glömde säga en sak till Tillie.
Jag förmodar att det hela har skett mycket plötsligt?
–Har ni hunnit tänka över det här? –Nej.
–Hur många biffar fick du? –Fyra, för det var vad som sades.
Beställ två till – doktorns föräldrar kommer.
–Hans föräldrar – hit?! –Just det.
De kan skicka biffarna i en taxi.
Det blir mer och mer vansinnigt!
Jag har ju läst om er i Commonweal! Jag vill prata med er om den.
Karln är betydelsefull, är du medveten om det?
När vi gift oss är jag betydelsefull.
Ja, det stämmer nog... Var är "Arnold Palmer"?
–Mamma och pappa är i trädgården. –Då lämnar jag er. – Fore!
Han är en mycket nära vän. Vi är inte katoliker, men...
Pappa och mamma har varit med i kommittéer och sånt.
Han är underbar och vi älskar honom.
Du är otrolig, Mike – du blir bara yngre!
–Har du...? –Jag träffade honom. Stilig karl.
Lilla Joey strålar. Det värmer hjärtat att se på henne.
–Är du inte lite chockerad? –Varför skulle jag vara det?
Jag vet många blandrasäktenskap. Konstigt nog brukar det gå bra.
Jag vet inte varför. Kanske för att det kräver mer eftertanke.
Mer hänsyn och medkänsla än de flesta andra äktenskap av idag.
–Kan det vara så? –Ja, det kan det!
Skönt att du sa det. Det är en vacker tanke. Du tänker såna vackra tankar.
Det är ju mitt jobb.
Hur är det med grabben här? Gör du mycket väsen av det?
Den här karln är rätt berömd.
Han har uträttat stora saker i Asien och...nånstans i Afrika.
Mamma! Hilary är här. Hon vill prata med dig.
Ursäkta mig. – Säg fler vackra tankar till grabben där.
Tack. Jag hoppas ni inte tycker att jag lägger näsan i blöt–
–men man är förstås...nyfiken.
Dr Prentice och jag ska gifta oss.
Ska ni? Det visste jag inte. Christina har inte sagt nåt.
–Det var en överraskning för henne. –En överraskning?
Det förstår jag...
Joey säger att man ska gratulera, och att du inte ens visste nåt!
Vad står på, Hilary – varför kommer du hela vägen hit?
–Mr Cazelet ringde om tavlorna. –Jaså, det. – Ursäkta oss.
–Jag följer dig till bilen. –Vi ses väl.
Dr Prentice reser ikväll, och Joey följer efter om ett par veckor.
Då får jag önska er all lycka!
Kom, Hilary.
Christina! Kära du, vilken chock för dig.
Jag anade oråd, men det här...! Vad ska du göra? Hon är ju myndig.
Ja, hon är myndig... Varför ringde du inte om Cazelet?
Jag måste erkänna att jag var nyfiken.
Det är olikt Joey att göra nåt så dumt!
–Vad du måste gå igenom...! –Försök att inte oroa dig.
Gör som jag säger: Åk raka vägen till galleriet... Starta motorn.
Be Jennifer sköta galleriet ett tag. Blir det problem får hon ringa mig.
Sen går du in på kontoret och skriver ut en check på 5 000 dollar.
Sen tar du mycket noga bort allt–
–som kan påminna mig om dig.
Även den gula mojängen med lamporna.
Sen tar du checken på de 5 000 dollarna, som du förtjänar–
–och försvinner för gott. Det är inte det att jag inte vill veta av dig–
–men vi är nog inte den sortens folk som du kan förknippas med.
Säg inget, Hilary – bara kör.
Ser du pojken där? Hade han skött sina kort hade vi aldrig träffats.
Men han föll för en flicka från Pomona!
Mamma – vet du vad Hilary gjorde? Hon var så elak.
Jag önskar att du kunde avskeda henne!
Joey! Hur kan du vara så hård?
Ibland är hon rätt hänsynslös. Det har hon ärvt av sin far.
De behöver allt ert stöd.
För de kommer att få speciella svårigheter.
–Christina... –Nej, sitt kvar.
Det vet de förstås. De är seriösa och intelligenta.
Och om de vet vad som väntar dem och ändå vill ha varandra–
–älskar de tydligen varandra.
Två människor som älskar varandra så mycket förtjänar all lycka.
Jag vet inte, jag. Jag känner på mig att de inte klarar det.
–Att det hela är omöjligt. –Jaså, det känner du på dig...?
Då griper du efter halmstrån.
Det är väldigt intressant, och roande–
–att se en låtsasliberal ställas inför sina principer.
Jag trodde väl att det bakom din liberala fasad–
–fanns en reaktionär som ville ut.
Dra åt helvete. Du och dina gelikar påstår ju att det finns.
Nu ska jag gå.
Jag kanske hinner frälsa några själar före middan.
Men jag kan händelsevis... äta middag med er.
Ja, kom halv åtta. Doktorns familj flyger upp från Los Angeles.
Då behöver ni mig ju! Annars blir ni ju inte ens fler än de svarta!
Tack, kära du.
Halv åtta.
Hur var det Beatles sjöng? "Vi kan fixa det..."
–Mamma har gjort den. Är det likt? –Han ser lite bister ut.
Nej, låt inte mig störa.
–Jag bjöd mig själv på middag här. –Det var roligt att ni kunde komma.
Det var så roligt att träffa er! Vi ses ikväll.
Vet ni – ni två får mig att känna mig osedvanligt glad!
Jag ska säga till Tillie. Hon går väl i taket!
Senaste nytt: Gissa vem som kommer på middag nu.
Pastor Martin Luther King?
Det bränns, det är fader Ryan. Så baka en paj till – han älskar dem.
Är stora gästrummet i ordning? Dr Prentice vill duscha och byta om.
–Jaså, det vill han? –Ja, det vill han!
Hon har rätt att göra som hon vill.
–Det är inte det. Doktorn sa... –Jag vet vad doktorn sa.
Kan vi inte ta en åktur? Vad gör de andra?
De ska till Pete och Judith, och sen till flygplatsen.
Kom, då!
Vad hände med Homer, advokaten? Jag trodde hon gillade honom.
Det var dr Prentice som hände Joey.
Så sent som i julas sa hon att Homer ledde loppet!
Är det inte där de har så god glass?
–Klockan är över fem, du förstör... –Lite glass gör väl ingen skada!
Förra gången jag köpte glass–
–tog jag en smak som jag tyckte mycket om. Jag minns inte vilken.
–Jag ska hämta listan. –Du vet säkert vilken det är!
Daiquiri, honung, kokos, mandelkola, Mocha Jamoca, jordnötssmör?
–Det var väl nån annanstans. –Boysenbärssorbet?
Den var det! Det är jag säker på. – Boysenbärssorbet.
–Får jag en stor. – Ska du ha? –Kaffe.
En stor boysenbärssorbet och en kaffe. Tack.
Vet du, Matt... Jag tror Mike hade rätt i att Joey har tur.
Han har ett så betydelsefullt arbete, och hon kan hjälpa honom med det.
Bättre kan en hustru inte ha det.
Vi har haft det underbart, men vet du när det var som bäst?
Det var i början när du jobbade och slet och var bekymrad och rädd.
Ibland tyckte jag...jag visste att jag var dig till hjälp.
Det var den bästa tiden för min del.
En kaffe...
–...och en boysenbärssorbet. –Tack.
Den här var det inte – jag har aldrig ätit den!
Inte illa. Jag gillar det.
Färska boysenbär.
–Jaha? –Det var inte den här jag åt sist.
Men jag tycker mycket om den.
–God dag, miss Binks. –Jag ska säga dig en sak!
Vad har du i kikaren, egentligen?
Jag har inget i kikaren. Jag sökte en hustru.
Högst troligt! Svara på en sak...
Vad är du för sorts doktor?
Hästdoktor, kanske.
Så du försöker vara lustig!
Jag ska säga dig en sak. Du kanske lurar miss Joey, men inte mig!
Du är en sån där insmickrande nigger–
–som vill roffa åt sig allt med "black power".
Jag har skött flickan sen hon var liten och ingen ska göra henne illa!
Så länge du är här har jag ögonen på dig! Hör du det?
Ställer du till nåt ska du få se på "black power"!
Och dessutom ser du inte ens särskilt bra ut!
Mycket gott. Om jag kommer hit igen får du påminna mig om boysenbär.
Det ska jag göra.
–Ska vi köpa lite till dessert? –Nej, Tillie har bakat paj.
Din korkade jävel!
–Kan du inte se dig för! –Bilen är så låg att den inte syntes.
Klart att du inte såg mig – du ser dig ju inte för!
–Titta här! –Det var mitt fel. Min försäkring...
Vem bryr sig om försäkringen? Jag jobbade tre månader på den!
–Vad kostar det att reparera? –Trettio, fyrtio dollar!
Såg ni? Den gamla gubben borde sättas på ålderdomshem!
Här är 50 dollar – köp en ny bil!
En del är helt senila!
Gubbjävel... – Du borde inte få köra bil!
Vad fan är det här?! Det är bara tolv procent färgade i stan–
–men jag kan inte ens äta glass utan att stöta på en av dem!
Jag är så glad för din skull – och så fort det gick, sen!
Peter och jag funderade på att gifta oss i tre år, och ändå bodde vi ihop!
–Skål för John och Joey. –Han kallar mig bara Joanna.
–Jag börjar gilla det. –John och Joanna.
Du har tur med Joeys föräldrar... Joannas föräldrar.
Tro mig – Matt Drayton är en symbol här i stan.
–Ja, Guardian är en bra tidning. –Han har gjort den till vad den är.
Matt Drayton har alltid tagit parti för de svaga.
–Flyger du dit nästa vecka? –Så fort allt är ordnat.
Men varför flyger du inte tillsammans med John?
John – varför flyger jag inte tillsammans med dig?
–Pass har du. Behöver du kläder? –Jag kan köpa där borta.
Varför ska ni åka ensamma när ni kan åka tillsammans?
–Varför åker inte båda två ikväll? –Varför inte!
De är här om en timme, och doktorns plan går halv elva.
Oavsett vad du tycker blir du tvungen att tala om det!
Jag behöver mer än en dag på mig för att fatta ett sånt beslut.
Det är löjligt. Men jag säger det här:
Jag kommer inte att låtsas att jag är nöjd, för det är jag inte!
Hänger doktorns beslut på det är det synd! Jag tänker på Joeys bästa.
Jag har inget emot honom, men han var oansvarig som lät det här ske!
Nu vill han att jag ska vara nöjd, fast jag vet att de blir förföljda!
Jag beklagar, men så tycker jag! Och jag förstår din reaktion.
Du går så upp i Joeys begeistring att du inte tänker på hennes bästa!
Ja, mamma. Men det finns ingen anledning till att jag inte ska åka.
Jag har pass, och jag packar på mindre än en timme.
Och så får vi vara tillsammans hela tiden!
Jag ser dem, mamma! De ser väldigt trevliga ut.
Hans mamma verkar underbar! Berättar du det för pappa?
Jag skulle kanske ha ringt igen, för det är en sak som...
Jag hade tänkte skriva om det.
Det var en sak jag inte sa.
Jag är rädd att det blir en chock.
Om ni förstår vad jag menar... Det här är Joanna Drayton.
–Mina föräldrar. –Jag är så lycklig, mrs Prentice!
Miss...Drayton?
Mr Prentice – det är så roligt att få träffa er.
Jag kan förklara. Jag kan föreställa mig vad ni tänker nu!
Men vi kan förklara.
–Kan ni? –Det är klart.
Har ni några väskor?
Det är klart ni har! Då hämtar vi dem. – Mamma...
–Vad sa dina föräldrar? –Mamma ska berätta det för pappa.
–Ikväll?! –Jag tyckte du borde veta.
Det är uteslutet.
Jag skulle aldrig kunna göra som du, så jag vet inte hur du tänker göra.
Men du kan inte säga det före middan.
Det fattar jag väl! Jag ska prata med doktorn efter middan.
Jag ska säga precis vad jag tycker.
Jag vill inte gräla. Jag kan inte säga nåt du inte redan vet.
Men jag anser att du begår ditt livs största misstag!
Du kommer att ångra det bittert så länge du lever!
Du har helt fel! Jag tänker på henne – och det vet till och med doktorn!
Det är en sak till. Det förvånar mig att det inte har slagit dig.
Doktorn kommer att godta vad du säger, för det har han lovat.
Men inte Joey. Ditt största misstag är att du underskattar din dotter.
Hon kommer att sätta sig upp emot dig och allt du kommer att säga.
Och en sak till. Jag trodde aldrig jag skulle kunna säga nåt sånt...
När hon sätter sig upp mot dig kommer jag att stå på hennes sida.
Jag trodde aldrig jag skulle få höra dig säga nåt sånt...
–Ska jag hälla upp en ny drink? –Jag hämtar det själv.
–Jag önskar vi hade mer tid... –Jag förstår inte...
–Vad skulle du säga, mamma? –Vad sa miss Draytons föräldrar...
–Ja, det undrar jag också. –Säg Joanna.
Jag har aldrig sett dem så förvånade.
Men det värsta var att jag ville gifta mig med nån helt okänd.
Jag klandrar dem inte för att de blev chockade.
Då klandrar du väl inte oss om vi är chockade?
Ni förstår väl om jag säger att ni beter er som ett par vettvillingar?
Allt det här har hänt så snabbt att det är som att rida på en raket.
Det var inte meningen, det bara blev så.
Det är svårt för Joannas föräldrar, och för er också, antar jag.
Vi har en kväll på oss, så har ni några invändningar får ni skynda er.
Om fyra timmar sitter vi på planet.
Jag hinner inte ta alla invändningar på fyra timmar, jag behöver åtta!
Du har bara fyra timmar på dig, så du får prata dubbelt så fort!
Hej, raring.
–Förlåt att jag kommer för tidigt. –Du är förlåten.
Jag vill ogärna upprepa mig, men hur länge sen är det jag sa–
–att du är den mest förtjusande kvinna jag känt?
Det finns en slags avund som inte är syndig. Den känner jag för Matt.
–Vad vill du ha att dricka? –Jag tycker om whisky, men...
–Ska vi dricka vin? –Ja.
Jag tar en droppe whisky ändå. Hälften sodavatten, tack.
Kära du – vad är det?
Vi är illa ute.
Mike...vi är fruktansvärt illa ute!
John sa att han inte skulle gifta sig med Joey–
–om vi inte samtyckte utan reservationer.
Joey vet inte om det. Nu har hon bestämt sig för att åka med John.
De är på väg hit med Johns föräldrar, och ingen vet att Matt...
Matt har bestämt sig för att inte samtycka.
Det är inte sant, säg att det inte är sant!
–Var är Matt? –Han är uppe och byter om.
Han är inte sig själv.
Ursäkta mig.
Det är otroligt!
–Är dukningen bra? –Ja, tack ska du ha.
–Vad kommer att hända här? –Jag vet inte, Tillie. Jag vet inte.
Ska ni och mr Matt sätta stopp för de här dumheterna?
Jag vill inte sätta stopp för nåt.
Han är en underbar man, och Joey är mycket kär i honom.
–Och det är inga dumheter. –Jag ska säga er en sak...
Så som ni pratar fattar jag inte ett dyft längre!
Ingen fattar ett dyft längre!
Nej, jag tycker inte du lägger dig i.
Förbannade tvätterier...
Jag förstår dig, Mike – jag förstår er allihop.
Men du måste också förstå en sak. De har trängt in mig i ett hörn.
Och vad ni än säger tänker jag inte bete mig ansvarslöst!
Jag förbjuder dem inte att gifta sig.
Men de kan inte vänta sig att jag ska glädja mig åt nåt alla normala...
Du håller på att förstöra lyckan i en av de lyckligaste familjer jag vet.
Har du nån förståelse för Christina?
Förstår du hennes beteende idag?
Hon var genast positiv – som om inga problem fanns!
Ungdomarna är medvetna om alla problem.
Christina litar på Joeys omdömesförmåga.
Lägg av!
Om Joey kom hem med nån idiot och sa:
"Mamma, det här är mannen för mig." Skulle Christina säga. "Så underbart!"
"Var hittar vi så mycket rosor att vi fyller Rose Bowl?"
Jag har aldrig sett dig så arg.
Jo – när du slog nio slag på sjunde greenen.
–Kan du försvinna härifrån! –Jag vet varför du är arg.
Du är inte arg på doktorn, Joey eller Christina. Inte ens på mig.
–Du är arg på dig själv. –Din uppblåsta strunt!
På en enda dag har du bragts ur fattningen.
Jag hade aldrig trott dig om det här, du är inte dig själv!
Du vet inte vem du är längre. Du har förrått dig själv, och det vet du.
Det finns en gräns för vad jag tål!
Under trettio år har jag inte beundrat nån man mer. Det vet du.
Och för första gången på trettio år...tycker jag synd om dig.
Nu räcker det, ta mig fan! Kan du tänka dig in i min situation?
Om du inte har några ungar undangömda nånstans–
–hur kan du veta hur en far känner i ett sånt här läge? Det gör du inte!
Jag råkar veta att de inte har röken av en chans i den här ruttna världen!
De kommer att förändra den här ruttna världen.
Visst – om femtio, kanske hundra år. Men inte under din livstid!
Käre vän... Jag önskar av hela mitt hjärta att jag kunde hindra dig.
Om jag var tio år yngre skulle jag nog försöka brotta ner dig!
Det skulle du aldrig klara!
Var det bilen? Hörde du en bil?
Mrs Prentice – jag är Christina Drayton.
God dag, mr Prentice!
Stig på. Låt mig ta rocken och hatten. – Er också.
Så snällt av er att hälsa på oss!
–Vad sa pappa, blev han skakad? –Det blev en överraskning.
–Vill han prata med mig? –Det tror jag säkert. Senare...
–Vad vill ni ha att dricka? –Sherry, tack. Vilket vackert rum!
Kan du vara bartender? Jag tar också sherry. – Vi sätter oss här.
Vad vill du ha, pappa – whisky?
Vilken storslagen utsikt ni har!
Varsågoda och sitt ner.
–Var resan trevlig? –Ja, mycket.
Solnedgången var fantastisk.
–Det tog bara 40 minuter. 65 mil! –Ja, visst är det otroligt?
Min man kommer strax ner, tror jag. Han är uppe och byter om.
Och en god vän är här – fader Ryan. De kommer säkert strax.
Mrs Prentice...
–Mamma... –Varsågod, pappa.
Är ni...katoliker, mrs Drayton?
Nej, det är vi inte.
Vi är inget speciellt. Fader Ryan är bara en god vän.
Jag måste prata med din far.
Där kommer han!
Det här är mr och mrs Prentice. – Min far.
Får jag presentera fader Ryan. – Mr och mrs Prentice.
Sköter du och John baren? Jag och fader Ryan tar whisky.
Sitt, sitt. – Sätt dig, Mike.
–Var flygresan trevlig? –Ja, den var mycket trevlig.
Det tog bara 40 minuter.
40 minuter från Los Angeles...
Ni kan väl prata om att flyga till Genève.
Vi vill att ni kommer på bröllopet.
Vill nån prata om det innan jag börjar packa?
De har förstås berättat om sina planer?
Det är bara när man rymmer man håller sånt hemligt!
Jag vet inte vad ni anser, men jag tycker de har lite för bråttom.
Det tycker jag också.
–Jaså, det tycker ni också? –Det stämmer.
Det var skönt att höra, för jag trodde att jag var den ende som...
–Mrs Prentice ska få se utsikten. –Vad snackar du om, vilken utsikt?
Från terrassen, innan det blir för kallt. – Vill ni se utsikten?
Ursäkta oss. – Ta med glaset.
Mrs Prentice... Har ni fått tillfälle att tala i enrum med John?
–Nej. –Ni måste få veta vad som hänt.
Och vad jag fruktar ska hända.
Får jag förklara situationen för er?
–Ja, gör det. –Först måste jag fråga...
Ursäkta att jag är så burdus.
Är ni chockerad över att er son är tillsammans med en vit flicka?
Förvånad. Det har aldrig hänt förut.
Det har aldrig slagit mig att det kunde hända.
Men jag är inte chockerad.
Är ni det?
Jag tror jag var det i början i eftermiddags.
Det kom så plötsligt. Men nu vet jag hur de känner för varandra.
Joey är fortfarande ung, men hon är inget barn.
Och de är djupt förälskade i varandra.
Vill ni ha sagt att ni kommer att godkänna giftermålet–
–men att er man inte kommer att göra det?
Ja, så är det.
Min man kommer inte heller att göra det.
Jag önskar vi hade mer tid att vänja oss vid situationen.
Men så som det är finns det ingen tid till det.
Om vi alls ska samtycka–
–måste vi lita på dem och utgå från att de vet vad de gör.
Och, mrs Drayton... det kommer min man inte att göra.
De verkar att ha mycket att prata om.
Det skulle inte skada om vi fick ett par ord med varandra.
Visst! Vi kan gå in på kontoret. – Ursäkta oss.
Ursäkta oss, doktorn...
Jag tar ett glas till, om ni gör det.
Om ni ursäktar går jag upp och packar – för de kommande tio åren.
Mr Drayton... Jag känner er inte, och jag vill inte förolämpa er.
Men är ni galen? Tänker ni säga att ni godkänner det?
Nej, det tänker jag inte säga.
För om ni gör det, det kvittar hur framgångsrik ni är...
Men då är ni från vettet!
Jag kan tänka mig vad min far säger till honom.
Jag önskar jag visste...
Ni talade med honom förut. Vad tror ni mr Drayton säger till min far?
En sak kan jag säga. Det smärtar mig att ni tänker dra er undan–
–om ni stöter på motstånd...
Hon håller på och packar...
John – din mor vill tala med dig.
–Vilken soppa... Var är Joey? –Hon är där uppe.
–Allt är klart när ni är det. –Ja, men vi är inte klara!
Ni menar alltså att ni i princip tycker som jag i den här frågan!
Det stämmer. Men det här är fasen så tråkigt–
–för både er son och min dotter.
Jag tror det vore bäst om ni talade med John själv.
Jag sa att om de inte samtyckte, skulle det inte bli nåt giftermål.
–Det var jag som bestämde villkoren. –De har inga invändningar.
–Bara mr Drayton. –Är du säker på det?
Hon sa att hon till och med skulle köra er till flygplatsen.
John... Jag har levt tillsammans med din far i nästan fyrtio år.
Med Guds vilja blir det ännu längre.
Fast jag bara vetat om det här i en timme–
–tycker jag likadant som mrs Drayton.
Hon säger att Joanna aldrig släpper dig.
Så det hänger väl på hur gärna du vill ha henne.
"Vill ha henne?"
Visst vill jag ha henne, mamma!
Du vet hur jag haft det de sista åtta åren.
Jag ville aldrig mer engagera mig i nån, men...
Under de här sista dagarna med henne–
–har jag levt upp igen. Det är underbart!
Ursäkta mig, doktorn.
–Er far vill tala med er. –Jaså?
Han är inne på kontoret.
Jag har talat med er man. Han är rätt upprörd över allt det här.
Jag vet.
–Er fru säger att ni också är det. –Inte precis upprörd.
–Det är ett besvärligt problem. –För vem då?
För er och min man? Ni kommer nog att lösa ert problem.
Ni behöver bara säga att ni är emot dem. Sen har ni inget problem.
Ni menar väl inte att ni gläder er åt det här?
Den här kvällen ska vi inte tala om glädje. Det är en sorglig kväll.
Ni vet ju Christinas inställning.
Kan ni föreställa er att jag vill göra nån av dem illa?
Nej, inte mer än min man vill det.
Men det här kommer att göra dem illa.
Mer än min man förstår.
Och, tror jag, mer än ni förstår.
Han är lika mycket emot det som jag – kanske mer! Du måste höra på mig!
Jag vill inte styra ditt liv, men du har aldrig gjort nåt sånt förut!
Vi har alltid varit stolta över dig, men nu vet du inte vad du gör!
Det har gått för fort, det sa du själv.
Du måste stanna upp och tänka efter! Vad tror du folk ska säga?
I många stater kommer ni att bryta mot lagen!
Och även om de ändrar på lagen ändrar det inte folks åsikter!
Du har alltid gjort det rätta, men nu är du helt galet ute!
Det är jag som avgör det.
–Så håll tyst och låt mig... –Så säger du inte till mig!
Du har inte rätt att säga så, efter allt jag gjort för dig! Det vet du.
Du har kommit långt – men jag slet ihop pengarna till utbildningen!
Vet du hur långt jag bar väskan på trettio år? 12 000 mil.
Och på kvällarna klippte jag gräs, så du kunde ägna dig åt läxorna!
Och det var saker din mor borde haft som hon offrade för din skull.
Sånt som en anständig kappa!
Och nu tänker du göra din mor olycklig!
Vad är det som händer med män när de åldras?
Varför glömmer de allting?
Jag tror att de där två unga människorna behöver varandra–
–som de behöver luften de andas.
Vem som helst kan se det på dem.
Men ni och min man – ni kunde lika gärna varit blinda.
Ni ser bara att de har ett problem.
Förstår ni inte vad som hänt dem, hur de känner för varandra?
Jag tror att män blir gamla.
Och när...det sexuella inte längre betyder nåt för dem–
–glömmer de alltihop, de glömmer vad sann passion är.
Om ni nånsin känt det min son...
...känner för er dotter, har ni glömt det. Min man också.
En gång i tiden förstod ni, men det var länge sen.
Nu förstår ni inte.
Och det som er fru och jag tycker är konstigt–
–är att ni inte ens kommer ihåg nåt.
Om ni gjorde det – hur skulle ni kunna göra det ni gör?
Jag struntar i vad din mor säger – det här angår bara dig och mig!
Det är det första vettiga du sagt, för så är det.
Nu har du sagt ditt.
Nu ska du höra på mig.
Du säger att du inte vill styra mitt liv. Vad tror du att du gör, då?
Du säger vad jag har rätt till och vad jag är skyldig dig.
Jag ska säga dig en sak... Jag är inte skyldig dig nåt!
Om du så hade burit väskan en miljon mil, gjorde du bara din plikt!
Du satte mig till världen, så du var skyldig att göra allt för mig!
Likadant för mig, om jag nånsin får en son till! Men du äger mig inte.
Du kan inte säga när jag är galet ute.
Och inte påtvinga mig dina regler.
Du vet inte ens vem jag är, hur jag känner och tänker!
Hur mycket jag än förklarade skulle du inte förstå.
Du är trettio år äldre än jag.
Hela din generation tror att allt måste vara som det alltid varit!
Inte förrän varenda en av er dött, kommer vi att slippa trycket från er!
Du måste låta mig vara ifred!
Pappa...
Du är min far.
Jag är din son – jag älskar dig.
Det har jag alltid gjort, och kommer alltid att göra.
Men du ser dig själv som en "färgad" man.
Jag ser mig själv som en man.
Nu måste jag fatta ett beslut.
Jag måste fatta det själv, och det måste gå kvickt.
Så...
...vill du vara snäll och gå ut dit och ta hand om mamma?
Övertala Johns föräldrar att flyga över!
Det skulle betyda så mycket för John.
Jag tror Johns far blir besvärlig.
Såg du hans min när han skulle prata med pappa?
–Men är inte hon underbar? –Jo, raring – hon är bra.
När Johns far såg att jag var vit trodde jag han skulle svimma.
–Vad säger du om din egen far? –Ja...det var konstigt.
Är det inte spännande? Är du inte helt enkelt...
Jo, jag är...helt enkelt.
Jag borde kunna säga nåt till er, mrs Prentice.
I mitt yrke har man hundra tröstande klichéer för varje situation.
Men i den här stunden av sorg–
–måste jag erkänna att jag är helt ställd.
Det finns inget att säga.
–Mary, du måste förstå... –Snälla John.
Han har rätt. Säg inget mer.
Nej, nu jäklar...
Stäng dörren, mr Drayton.
Vågade ni inte säga det till mig?
Innan ni talar om för mig vad jag vågar – jag hade nåt att säga er.
Nu är jag beredd att säga det.
Tänker ni stanna här inne?
Joey...
Du vet väl att jag är helt positiv?
Att jag inte har några reservationer.
Att allt som gör dig lycklig gläder mig.
Visst vet jag det.
Hör på mig, då.
Det är en sak jag måste berätta om den här situationen, som du inte...
Christina, vad gör du där uppe? – Joey! Kom hit, båda två!
–Ska jag fylla på era glas? –Nej tack.
John? – Mike? Nej, du har fått nog.
–Pappa – vad är det? –Jag har nåt att säga.
Jag vill att du sitter ner och håller tyst! – Sätt dig, John.
Sätt dig, Chris.
Jag har några saker att säga, och ni kanske tycker att de är viktiga.
Det har varit en konstig dag. Man kan säga att den saknar motstycke.
Jag har funderat över dagen, och hur den har förlöpt.
Jag kom fram till att jag nu behöver göra några personliga uttalanden.
Av flera anledningar.
Dagen började för min del när jag kom hem och Tillie sa...
Ursäkta mig.
Tillie! – Det går snabbt.
–Allt har varit klart i... –Ja, jag vet. Sätt dig.
Det här är miss Matilda Binks. Hon har varit en familjemedlem i 22 år.
Idag har hon ställt till en hel del trassel. – Sätt dig, Tillie.
I samma ögonblick som jag kom hem sa miss Binks:
"Nu har helvetet brutit lös."
Jag frågade vad hon menade, och hon sa: "Ni får se."
Och det fick jag.
Efter att ha lekt tjugo frågor ett tag–
–fick jag veta att min dotter tänkte gifta sig.
Och att hennes pojkvän, som jag aldrig träffat, råkade vara neger.
Jag reagerade på den här nyheten så som varje normal far skulle gjort.
Om inte även hans dotter råkar vara neger.
Jag blev kort sagt mållös. Medan jag fortfarande var det sa min dotter...
En mycket bestämd ung dam, som sin mor.
...att de skulle gifta sig, vad hennes mor och jag än ansåg om det.
Sen hände nästa förbluffande sak.
Ni sa att om inte vi samtyckte skulle det inte bli nåt giftermål.
Det var underligt!
Joey.
Det här är kanske den sista chans jag får att ge dig order.
Så nu gör jag det. Håll tyst!
På en enda dag skulle vi bestämma oss för–
–vad vi tyckte om alltihop. Och vad hände?
Min fru bestämde sig för att strunta i alla praktiska aspekter.
Hon sveptes in i en romantisk dimma–
–som i mina ögon gjorde henne onåbar för förnuftigt resonemang.
Jag har ännu inte talat om Hans högvördighet.
Han trängde sig på–
–och kränkte min intelligens med sina plattityder.
För en halvtimme sen dök han upp och utmanade mig på brottning.
–När går ert plan? –Kvart i elva.
Mr Prentice, som är en förnuftig man–
–säger att han inte vill förolämpa mig, men undrar om jag är galen.
Och mrs Prentice säger att jag är ett utbränt skal till karl–
–som inte ens kan minnas hur det är att älska en kvinna–
–så som hennes son älskar min dotter...
Hur underligt det än kan verka–
–är detta det första yttrande idag som jag är beredd att vederlägga.
För jag anser att ni har fel. Ni har fullständigt fel.
Jag medger att jag inte hade tänkt på det.
Men jag vet precis hur han känner för henne.
Och det finns inget som er son känner för min dotter–
–som jag inte kände för Christina.
Gammal – ja.
Utbränd – naturligtvis.
Men det ska ni veta – minnena finns kvar.
Klara, fullständiga och oförstörbara.
De kommer alltid att finnas kvar.
Johns misstag var att han lade så stor vikt vid vad vi skulle tycka.
För i slutändan spelar det ingen roll vad vi tycker.
Det viktiga är vad de känner och hur starkt de känner för varandra.
Och är det hälften av vad vi kände...
...är det allt.
De problem ni kommer att få verkar nästan omöjliga att föreställa sig.
Men ni får inga problem med mig.
Och får Christina, jag och din mor bara prata med honom–
–får du inga problem med din far.
Men du vet säkert vad du kommer att få slåss emot.
Hundra miljoner personer bara i det här landet–
–kommer att se er som chockerande och förargelseväckande.
Ni får helt enkelt leva med det, kanske resten av era liv.
Ni kan strunta i folk, eller beklaga dem–
–för deras fördomar, trångsynthet, blinda hat och dumma farhågor.
Men när det krävs får ni bara klamra er fast vid varandra–
–och säga "åt helvete med dem".
Vem som helst kan argumentera emot ert giftermål.
Nackdelarna är så uppenbara att de inte behöver nämnas.
Men ni är två underbara människor som råkade bli kära–
–och råkar ha ett pigmentproblem.
Vad nån idiot än skulle ha att invända mot att ni gifter er–
–är bara en sak värre.
Och det skulle vara om, med tanke på vad ni är...
Med tanke på vad ni har och vad ni känner...
Om ni inte gifte er.
Nå, Tillie – när tusan blir det middag?